Tekst: Retailrippet og synket av: ~ R u B r i c K ~ www.NorSub.com ~ Norske Undertekster!
MØRK MATERIE
DE FORSVUNNE NYBYGGERNE I ROANOKE
Du... Lyset er på.
Jeg er så teit.
- Hvordan er filmen? - Adam Sandler er dum, kona blir sur...
Forutsigbar, oppskriftsmessig prompehumor. Du vil ikke like den.
Hvordan vet du hva jeg liker?
Det vet jeg ikke.
Kanskje du skal prøve å finne ut av det en gang.
Faen! Hva i?
Du, Hal?
Hal!
Hva faen er dette?
Kim?
Du! Alle er forsvunnet!
- Er det noen i kinosalene? - Jeg har ikke sett en levende sjel.
Det samme med restaurantene. Jeg går til vedlikehold for å finne ut mer.
- Dette må være "Skjult kamera". - Ja, og snart kommer Allen Funt.
- Hva er det der? - Hva så du?
Vent her.
- Hvem er det? - Ser du noe?
Er det noen her?
Hallo? Er det noen her?
Hvor er alle sammen? Er det noen her?
Hjelp meg...!
Manny? Gutten min? Manny!
Paige?
Jeg har ventet på deg.
Er du her, Paige?
Hva i?
Hva er det som foregår?
TILBAKE RUNDT KL 10, COWBOY. PAIGE.
23 etasjer...
Drittmobil.
Zeus, hva har skjedd med?
Gårsdagens?
Paige?
Paige? Er det noen her?
Hvor er du?
Faen.
Hallo? Er det noen der?
TRE DØGN SENERE
Lukk opp døra!
Lukk opp, for faen!
Jeg trenger noe som lyser. Jeg har ikke noe igjen. Gi meg noe!
Lukk opp...
Gi meg noe som lyser, er du snill.
Helvete!
GODE TIDER
DEN NYE VERDENSORDENEN?
Ikke rør deg.
Legg våpenet på golvet.
- Det er en lommelykt. - Legg det på golvet.
Mener du dette våpenet?
- Legge eller slippe? - Våpenet på golvet!
Lommelykta også.
- Skal jeg slå den av? - Lykta også! Nå!
Hva nå?
Senk løpet litt, så snakker vi.
Kan jeg ta drinken min? Får jeg lov til det?
Skyt meg, da! Gjør det!
- Men du er redd. - Nei, det er jeg ikke.
Skyter du meg, er det ingen andre igjen. Eller hva?
Hva heter du?
James.
Som Jesse James, med gevær og alt.
- Jeg heter Luke. - Jeg har sett deg før.
- Jaså? - På tv.
Nettopp. Jeg er ny reporter på News 7.
Du står alltid med mikrofonen og skriker til folk.
Jeg skal si deg noe, James.
Jeg er bare glad for å se et annet ansikt.
Legg vekk hagla, så tar vi oss et glass. Jeg spanderer.
- Hvordan fant du hagla? - Mamma har den under bardisken.
- Er det hennes bar? - Nei, hun bare jobber i baren.
- Er hun her? - Et stykke unna.
- Hun skulle sjekke lysene i kirken. - Lysene?
- En fyr så at det lyste i kirken. - "En fyr"? Hvor lenge siden er det?
Det har sluttet å lyse nå.
Fin generator du har der nede. Hvor mye bensin har du igjen?
Vet ikke. Mamma ba meg fylle på med noen timers mellomrom.
- Er du sterk, Jesse James? - Sterk nok.
Fint. Drikk opp. Du kommer til å trenge det.
Hvorfor det?
Her. Batteriene fungerer. Vi skal komme oss vekk herfra.
Jeg går ingen steder. Mamma gikk til kirken og sa at jeg skulle vente her.
- Vi må ut av byen. - Jeg går ingen steder!
Vi stikker når hun kommer tilbake med folk.
- Hvilke folk? Det fins ingen. - Hun skulle komme tilbake.
Har du tatt en titt ut i det siste, James?
Klokka er elleve om formiddagen, og det er jævla bekmørkt!
Jeg har vært der ute i tre døgn, og dagene blir bare kortere.
Hver dag blir det mindre dagslys, og flere mennesker forsvinner!
- Moren din kommer ikke tilbake! - Jo, det gjør hun!
Jeg blir ikke her for å finne ut hva som foregår.
Vil du vente til bensinen tar slutt, så vær så god! Jeg stikker herfra.
Rimelig bytte. Lykke til.
Jeg mener det. Jeg drar.
- Jeg går nå. - Gjør det da, din jævel!
Hvor er han? Manny, det er mamma! Randy!
Hva har du gjort med min Manny?
Hør her...
Har du sett min Manny? Sønnen min?
- Randy, hvor er du? - Det er bare oss her.
Randy! Randy!
Han har tatt gutten min. Jeg vet det!
- Jeg beklager hvis... - Hvor er gutten min?
- Ikke sikt på meg! - Hvor er han?!
Hjelp meg...
Hvordan klarte du deg uten lys? Du hadde ikke noe med deg.
- Hvor gammel er du? - Tolv og et halvt.
Manny er ni måneder i dag.
- Er han gutten din? - Ja.
Jeg heter James. Og det er Luke.
Rosemary.
Er du lege?
Gloria!
Manny? Manny!
Gode Gud...!
Er du lege?
Fysioterapeut.
Mannys far går ofte hit, så jeg tenkte at...
At han hadde tatt med sønnen vår hit.
Så, så...
Jeg har lys.
Masse lys.
Batteriene i lommelykta døde bare.
Disse varer.
- Hvorfor fungerer strømmen her? - Nødgenerator.
Men den varer ikke evig.
Dere er de første jeg ser på to dager.
- Hvorfor? - Hvorfor hva da?
Hvorfor akkurat oss? Hvorfor er det vi som er blitt etterlatt?
Hjelp!
- Hold dere i lyset. - Hjelp!
Hjelp! Hjelp meg!
Han later til å være skadd.
- Synd for ham. - Hva?
Vi kan ikke bare la ham være.
Hent ham, da.
- Jeg går. - Nei, jeg går.
Gi meg den der. Jeg går. Lås døra.
Og lukk når dere hører meg. Fort!
Kom, vi går inn.
Hjelp meg!
Du kan bli med meg. Det er ingen fare.
- De er her...! - Nei, det er bare jeg.
Faen!
- Ikke nå...! - De er her! De er der ute!
Én gang til.
Mamma...
- Hva holder du på med? - Jeg må finne mamma! Hun venter!
Vi må bli i lyset. Jeg er lei for det.
Han kommer ikke tilbake, gjør han vel?
Nesten framme...
Lukk opp!
Skynd dere!
- Er jeg i himmelen? - Enda bedre. I en bar.
- Jeg må gå. - Ligg stille.
Hva heter du? Kan du fortelle meg det?
Jeg heter Paul. Paul er navnet mitt.
Du har hjernerystelse, så vi må fortsette å snakke sammen.
Det lyset... Hvordan kom du deg dit?
Jeg var på jobb på Fairlane Center.
Det ble mørkt i hele kjøpesenteret.
Alle bare forsvant, og jeg var på vei vekk derfra.
Da begynte hodelykta å flimre.
Noen kom ut fra mørket og slo til meg.
Jeg ble ført med et sted... Så kom lyset på, og jeg var ute igjen.
Jeg vet ikke hvordan, men jeg gikk til jeg kom til busskuret.
"Ble ført med"?
Jeg ble ført med, men jeg vet ikke hvor.
Jeg vet ikke hvor. Men jeg hørte stemmer, hvisking...
Ingen kropper eller ansikter. Bare skygger.
Jeg holdt på å drukne i dem, så jeg begynte å skrike.
Men det kom ingen lyd.
Det var som å kjempe for å få luft.
En kamp for å eksistere.
- Det låter som en feberdrøm. - Nei. Drømmer er mer fragmenterte.
Jeg var der i tre døgn, så det var i sanntid.
Så du fyren som slo deg ned?
Det var ikke en person, sa jeg jo.
Du har også sett dem, ikke sant? Jeg visste det.
Da jeg lå og "ventet på bussen", hadde jeg litt tid.
Da gikk jeg gjennom hvordan folk bare kan forsvinne.
Kjøttetende bakterier, nanoteknologi som går amok, -
- en uheldig partikkelkollisjon, parallelle universer, nøytronbomber...
- Kidnappende romvesener... - Singulariteter, markhull, svarte hull.
Men saken er at det ikke går opp.
Sønnen min er forsvunnet. Og moren hans.
- Det går ikke opp... - Dette har skjedd av en grunn.
Kommer du med den katolske skylden nå?
Hvorfor er du her, Luke?
- Aner ikke, og jeg gir blaffen. - Det bør du.
Det bør alle sammen gjøre.
Hvorfor forsvant ikke vi sammen med alle de andre?
Når man slår av en filmframviser, tar det tid for filmen stopper.
Vi er den siste runden før den stopper helt.
Jeg vet at jeg har gjort grusomme ting i livet.
Jeg har såret mennesker og gjort feil. Det har vi alle.
Skal dette være en slags straff? For hva da?
- Det er en sak mellom deg... - Og Gud?
Gud har pakket sammen, som alle andre. Sier du at gutten fortjener dette?
Du er forbannet fordi Jesus ikke strålte opp deg også.
Vi trenger ingen fordømt predikant, men...
Å, nei...!
Barmhjertige Jesus...
Reduser belastningen. Strømbelastningen på generatoren!
James, slå av spillene og jukeboksen! Slå dem av!
Neonskiltene også!
Ta av lokket. Noen koblet den til baren da hovednettet døde.
Ja, det var mamma.
- Vi har masse bensin. - Det spiller ingen rolle.
Den elektriske ladningen avtar likevel.
- Som batteriene og nødblussene. - Og bilene og alt annet.
- Men busskuret du lå i, da? - Solceller. Byen satset grønt en stund.
Jeg lagde en reportasje om det. Dessverre fungerer ikke sola.
- Hvor fører denne? - Det er Sonnys utvei hvis alt går galt.
Sonny var ikke dum.
Ja vel, rakettforsker... Hvor lenge har vi igjen?
Hvor lang tid før den dør? Timer, minutter. Jeg vet ikke.
Fysikkens lover gjelder ikke lenger, så faen om jeg vet!
Nei, Paul!
Vær så snill, Gud...!
Ta det med ro.
Det fins en øy som ligger utenfor North Carolina. Den heter Roanoke.
I 1587 ble den første engelske kolonien grunnlagt der.
Det bodde 117 menn, kvinner og barn der.
En dag kom et skip fra London med forsyninger.
Men da var det ingen som tok imot dem.
Alle var borte. Hele kolonien var forsvunnet.
De hadde etterlatt alt. Mat, buskap, klær...
Man lette etter dem i dagevis, men det eneste man fant...
Man fant bare ett ord.
Det var skrapt inn på et gjerde.
"Croatoan."
- Hva? - "Croatoan."
- Hva betyr det? - Det vet ingen. Det er et mysterium.
Det kan være et budskap på indiansk, eller bare et ord...
Et siste ord. Ingen vet det sikkert.
Kanskje det er en advarsel.
Lik feilmeldingen en datamaskinen gir rett før den krasjer.
- En advarsel fra hvem? - Spiller det noen rolle?
Noen har trykket på omstartknappen.
Den forsvunne kolonien var en advarsel rett før den store omstarten.
- Som å få et vogntog i huet... - Du tenker for mye.
Fukt et håndkle, James.
Vi trenger is.
Opp med hodet og pust.
Hallo?
Er det noen her?
Stephen? Er det noen her?
Kontrollrommet.
Luke Reider rapporterer videre om meningsstormen rundt kjernekraftverket.
Og apropos stormer, Paige...
Nettopp, en stor uværsfront er på vei hitover.
Et uvanlig uvær...
Men i lavtrykkets spor følger et fint høytrykk, så...
Fenomenet trosser logiske forklaringer.
Man kan ikke si at det er godt eller ondt, -
- eller at det er menneskelig eller ikke menneskelig.
Men dette er den nye naturloven.
Det er vi som må tilpasse oss.
Etter strømbruddet hørte jeg broren min rope i mørket.
Han døde for åtte år siden i en bilulykke.
Det kan villede. Hold deg nær en lyskilde, -
- men stol ikke på noe annet lys enn det du holder i din egen hånd.
David Reardon fra WDID i Chicago.
Ser du dette, fungerer kanskje telefonen.
Vær så snill å kontakte meg på:
312 55 583...
Faen.
- Hallo? - Luke...
Vi må vekk herfra. Nå.
Han kan ikke gå noe sted.
Forstår dere ikke hvorfor vi er akkurat her, vi fire?
Det skal jeg fortelle.
- Lyset. - Lyset beskytter oss.
Beskytter oss? Har dere sett nattsvermere fly inn i flammen?
Han prøver å si at dette er en felle.
En felle, en blindvei... Det som er der ute, er her inne.
- Når generatoren dør, dør vi også. - Kanskje det er meningen.
Hva?
Vi har sett dem.
Sjelene der ute i mørket...
Hvordan vet vi at det ikke er våre døde som kaller på oss?
Hvordan vet vi at det ikke er himmelen, og dette...
Hvis gutten min er hos dem, er det der jeg skal være. Og hvis ikke...
...går jeg ingen steder før jeg har funnet ham.
Det står en pickup fem til åtte kvartaler unna.
Batteriet er svakt, men ikke utladet. Starter vi den, kan vi komme oss vekk.
- Da kan vi få deg til sykehus. - Og hvor ligger det sykehuset?
I Chicago. Morgenen etter at det hendte, så jeg en satellittsending.
Det er flere overlevende.
Hvor er redningsaksjonene, da? Jeg har ikke sett noen.
Jeg vet ikke!
Men jeg vil dytte pickupen hit og trekke startkabler til generatoren.
Så kjører jeg herfra, med eller uten dere.
- Hvordan dytter du den hit med din fot? - Jeg ville satt pris på litt hjelp.
James... Med en bil kommer vi fortere fram. Vi kan lete etter moren din.
Og sønnen din.
- Det kan vente til i morgen. - Er du sikker på at den kommer?
De første dagene-
- spurte jeg meg hvorfor akkurat jeg fortsatt var her.
Jeg snakket med meg selv og ropte navnet mitt som en idiot.
Jeg gjorde alt for å minne meg selv på at jeg fantes.
Jeg er her fordi jeg har bestemt meg for å eksistere.
Jeg tar kanskje feil.
Dette er kanskje et uvær som har passert oss i morgen.
En stor omstart, som Paul sa.
Da kan dette være en ny start, og ikke en avslutning.
Men vi kan ikke sitte her og vente på svaret.
Pakk nødrasjonene i søppelsekker. Vi må ta dem med oss.
Og hold øye med generatoren. Stopper den, stikker du herfra.
- Jeg skal jo passe på Paul. - Du hørte hva jeg sa.
Her. Ta denne.
En lykkeamulett. Den gir oss en ekte bil.
Så vakker du er... Du er født til å bli filmstjerne.
- Du misset visst kallet ditt. - De bortkastede mulighetenes konge.
Men jeg misset aldri et bytte av filmrull. Greit, én gang.
Si meg en ting, du som er en vakker kvinne. Hva syns du?
Tror du at jeg ville hatt noen sjanse? Hypotetisk, altså.
Ikke med deg, men generelt. Syns du at jeg er...
Syns du at... Så jævla teit jeg er.
Jeg bare babler i vei...
Vi må gå.
Kom tilbake.
Det skal vi.
Ikke la ham sovne.
Vær tapper.
Den sloknet. Jeg byttet jo batterier for fire minutter siden.
Disse kablene duger. Kom.
Jeg må ha sjekket 500 biler. Dette er den eneste med fungerende batteri.
Hvorfor fungerer akkurat denne?
Det er en Chevy.
Det fins ingen grunn! Det er tilfeldig. Som krone eller mynt.
Jeg aner ikke hvorfor jeg er her.
Fortell meg hva jeg må gjøre!
Dytt! Fortsett!
Ingen fare.
- Har du en jente? - En hva da?
Nei, ikke en "hva da?". En jente. En kjæreste.
Jeg har en mamma.
Klart det. Alle har jo en mamma.
"Paraplyene i Cherbourg". Den skal jeg vise henne. 1964.
Catherine Deneuve. Musikken og fargene...
Hun kommer til å elske den.
Paul?
Våkne, Paul!
Gå og sett på en låt.
Sett på en låt til meg. Jeg blåser i hva Luke sa. Bare én låt til.
Sjekk om de har "Forever" med The Marvelettes.
- Den er her. - Sett den på.
James...!
Paul! Våkne!
Vent. Jeg må stoppe litt.
Ankelen... Jeg trenger ett minutt.
James!
James... James!
Alle sammen er døde.
Kan sønnen din snakke? Var det Manny han het?
Kan han snakke?
Han lager morsomme lyder. Han kan nesten si "mamma".
Og iblant peker han på et lys...
Og han sier: "Ly, mamma!"
Nesten "lys", men ikke helt.
Hva er det i Chicago?
Min kone Anna.
Vi er separert.
Jeg stakk av for min karrieres skyld, og hun ble for sin.
Hun er der fortsatt.
Det pussige er at jeg tror ikke hun vil treffe meg.
- Selv ikke nå. - Dere kommer til å bli sammen igjen.
Jeg satte jo nettopp i batterier! Den bare dør.
Herregud, se!
Hallo! Kom hit!
- Det er ingen fare. - Kom hit, du.
Luke! Reis deg!
Slå på frontlysene!
Fort, slå dem på!
Vekk derfra!
James?
Å, nei... James!
Det er ingen som virker.
Det er den eneste som virker.
Det går ikke.
Hva skal vi gjøre? De er her, Luke...!
Hvor er du på vei?
James?
Paul!
- Det var bedre. - Hold den støtt.
Gi meg lighteren din.
- Lighteren! - Den ligger igjen i baren.
Hvor skal du? Hva er det du gjør, Rosemary?
- Hold deg nær meg. - Vi har for lite lys!
Paul...
Vi klarer det. Det er rett i nærheten.
Nesten framme!
SOSIALKONTOR
- James! - Paul!
Jeg kommer, James.
Hvem der?
Unna!
Jeg eksisterer. Jeg eksisterer.
Jeg eksisterer! Jeg eksisterer!
Paul...
- Hvordan visste du hvor fyrstikkene lå? - Jeg bommet røyk av sykepleieren.
- Jobbet du her? - Nei.
Manny reddet livet mitt.
Det var han som gjorde at jeg ville bli rusfri.
At jeg ville leve videre.
Jeg takler ikke å miste ham, Luke.
Fakkelen brenner ikke lenge. Vi må gå.
Det er et lager lenger inne. Der er det alkohol til kanylene.
Desinfeksjonssprit. Som brensel til fakkelen.
- Ok, vi går dit. - Hvil foten. Jeg går.
Manny...
- Rosemary? - Gutten min...!
Nei...
Rosemary!
Jeg eksisterer. Jeg eksisterer...
James...
James.
James!
- Hvor er Paul? - Han er borte. Og Rosemary?
Du... Vi kommer til å klare oss.
Vi klarer oss! Men da trenger jeg din hjelp.
Gi meg mer kabel.
Jeg må gå ned og gi gass. Du får vri om tenningen selv.
- Jeg klarer ikke å være alene. - Du er ikke alene. Det er oss to nå.
Hør på meg nå. Vi får se daggry, det lover jeg det.
- Uværet drar forbi. - Nettopp.
Når jeg roper, vrir du om tenningen!
Nå!
- Kom igjen... - Nå!
Jeg må lukke panseret. Hold foten på gassen, ellers mister vi strømmen.
- Ikke ta den vekk. - Ok.
- Du var dyktig i stad. - Du også.
Klar? Da kjør vi.
Mamma...
Gasspedalen, James! Hva holder du på med?
James! Kom tilbake!
Helvete...!
Faen!
James...
Mamma!
Mamma, det er meg.
- Inn i bilen! - Jeg så mamma!
Mamma...!
Anna...
Luke!
Jeg heter James Leary.
Jeg eksisterer.
Jeg eksisterer!
Jeg eksisterer.
Det der er min seng.
Du behøver ikke å gå. Ikke gå!
- Jeg heter Briana. - Jeg heter James.
Virker den?
Den slokner ikke så lenge vi har dagslys.
Hva er det der?
Se.
Jeg eksisterer. Jeg eksisterer.
Jeg eksisterer. Jeg eksisterer...
Tekst: Retailrippet og synket av: ~ R u B r i c K ~ www.NorSub.com ~ Norske Undertekster!